"Londýn O dva roky dříve"
-Dobrý večer. -Dobrý večer.
Směl bych...
-Co? -Směl bych vás požádat o tanec?
Proč ne?
Kitty, kdo byl ten mladý muž, co jsi s ním včera tančila?
Který?
-Tichý, vážný... -Aha, ten!
Asi jsi ho pozvala ty, máti.
-Nevím, o kom mluvíš. -Já jsem ho pozval.
Jmenuje se Fane a je to lékař. Vede vládní laboratoř v Šanghaji.
-Státní zaměstnanec? -Tak jako tak...
V neděli tu byl, dlouho jsme rozmlouvali. Zase jsem ho pozval.
Málokdy se ti někdo z mých nápadníků líbí.
-A tobě se líbí? -Ne.
-Co se ti nezdá? -Je do tebe zamilovaný? -Nevím!
Měla bys poznat, jestli je do tebe zamilovaný.
Jde o to, jestli jsem já zamilovaná do něho. A nejsem.
Dej si pozor, mladá dámo. Ať nepromeškáš svůj čas.
Přestaň s tím, máti.
Představa, že by si žena měla vzít toho, kdo se namane,
bez ohledu na své city, je staromódní.
Jak dlouho tě má tatínek ještě živit?
-Dobrý den. -Dobrý den. Zrovna jdu...
Váš otec mě pozval.
-Jsem na odchodu. -Smím vás doprovodit?
Jsou tu přesně.
-Co to vlastně děláte? -Jsem bakteriolog.
-To musí být úžasné. -Nemáte tušení, co to je, viďte?
-Ne. -A proč taky.
Zkoumám mikroorganismy, které vyvolávají nemoci.
-Zábavné! -Zábavné to není, spíš naopak.
Zajdeme dovnitř?
-Máte ráda květiny? -Nijak zvlášť.
Vlastně ano, ale doma je nemíváme.
Maminka říká: "Proč kupovat to, co si můžete vypěstovat?"
Jenomže my je ani nepěstujeme.
Je to hloupost, věnovat takovou péči něčemu, co hned zvadne.
Chtěl bych vám něco říct.
Přišel jsem vás požádat o ruku.
-Úplně mi to vzalo dech. -Vy jste nevěděla, že vás miluju?
Nedával jste to najevo.
Chtěl jsem. Je to těžké.
-Ale teď to víte. -Nevyslovil jste se asi nejlépe.
Ne. Vidíte, jak jsem neobratný?
Tyhle věci vždycky zkazím. Ale už brzy se vracím do Číny.
-Na obřadnosti nemám čas. -Takhle jsem o vás neuvažovala.
-Časem mi přijdete na chuť. -To jistě...
Udělám všechno pro to, abyste byla šťastná.
Cokoli.
Myslím, že by se vám v Šanghaji líbilo.
Je velmi vzrušující.
-Hodně se tam tančí. -Nemusím snad odpovědět hned.
Vůbec vás neznám.
Ano! Dělali jsme si naděje,
ale nečekali jsme, že ji požádá o ruku tak brzy.
Krásná pozdně podzimní svatba.
Vyšlo jí to náramně, mojí Doris. Alespoň jedna udělala štěstí.
Ne, nad Kitty jsem dávno zlomila hůl.
Ano... Vždyť vy mi rozumíte...
Tak co? Je menší, než sis ho představovala?
Nevím, co jsem si představovala.
Ty nemáš piano?
Ne, já na piano nehraju.
-Kdo je? -To jsem já.
Pojď dál.
Chci se jen ujistit, že ti nic nechybí.
Máš veškeré pohodlí? Nepotřebuješ něco?
Ne, děkuji.
Dobře.
Jsem šťastný, že jsi tady.
-Mám zhasnout? -Proč?
Zhasnu.
Lije jako z konve.
-Říkám, že lije jako z konve. -Slyšel jsem tě.
-Mohl jsi odpovědět. -Promiň.
Nejsem zvyklý mluvit, pokud nemám co říct.
Kdyby každý mlčel, když nemá co říct,
lidský rod by brzy ztratil schopnost řeči.
Waltere!
Promiň.
Máš pravdu.
Co budeme dělat? Zahrajeme si něco?
-Hry, které hraju já, tě nudí. -Nesmysl. Zahrajeme si karty.
Chtěla by sis vyjít do společnosti?
-Máme pozvání na sobotu večer. -Od koho? -Od Townsendových.
-Od Dorothy Townsendové? -Nemáš ji ráda?
Viděla jsem ji jen jednou. Nemusí mít nos tak nahoru.
-A má? -Nevím proč.
Protože je ženou vicekonzula? Šanghajská smetánka je směšná.
Máti by je ani nepozvala na večeři. Tu černou pětku si beru.
Nevadí. Myslel jsem, že by se ti to mohlo líbit,
-ale nemusíme tam chodit. -Mně je to jedno.
A o co jde?
-Kitty Faneová? -Dorothy! -Jsem ráda, že jste přišla.
-To je Walter. -Těší mě.
Tamhle je manžel. Charlie, nech povídání a pozdrav se s hosty.
-Pana Fanea znáš. -Charlie. -"Doktor Fane", drahá.
-Bože! Promiňte, pane doktore. -Nic se nestalo.
-A tohle je jeho paní Kitty. -Paní Faneová. -Pane Townsende.
Odpusťte. Myslela jsem, že jste taky z konzulátu.
Nic tak vzrušujícího. Pracuju ve vládní laboratoři.
Ve vládní laboratoři! To je úžasné!
Líbí se vám to?
Něco takového jsem ještě neviděla.
Každé gesto něco znamená. Vidíte, jak si zakrývá obličej?
Truchlí nad svým nešťastným osudem.
Co se jí stalo?
Byla prodána do otroctví.
Odsouzena k dřině a zoufalství v cizí zemi daleko od domova.
Vidíte ty řetězy?
Představují porobu její ubohé duše, z níž není úniku.
Proto pláče. Pláče pro tu živou, veselou dívku, jíž kdysi byla,
a nad tou osamělou ženou, jíž se stala.
A hlavně pláče pro lásku, kterou nikdy nepozná,
pro lásku, kterou nikdy nedá.
Opravdu to zpívá?
Ne, netuším, o čem zpívá. Neumím čínsky.
Co to bylo?
Asi služebná nebo...
Už je pryč.
-Slyšel nás. -Kdo?
Walter.
Walter! A kdyby? Usoudil by, že sis zdřímla.
-Zamčená? -Potřebuješ si dát skleničku.
I kdyby to byl on, něco mi říká, že nic neudělá.
To je lichotka!
Ví jako každý jiný, že skandál nic nevyřeší.
Pomyslels na to, že mě můj muž miluje?
Mám pocit, že řekneš něco hrozného.
Ženy často podléhají dojmu,
že je muži milují víc, než je opravdu milují.
Nedělám si nejmenší iluze, že ty mě miluješ.
V tom se pleteš.
Líbí se ti dárek?
Ujde.
Charlie?
Jsi se mnou tak šťastný jako já s tebou?
To víš, že ano.
"Stýská se mi. Otec"
-Hassan! -Ano?
-Kdo přinesl ten balíček? -Pan doktor.
-Kdy? -Když jste spala.
Bude poledne.
Mohli bychom se zastavit tady pod stromy, ale radši bych si pospíšil.
Jistě. Na mém pohodlí nesejde.
Dobře. Tak půjdeme dál.
Charlieho Townsenda, prosím.
-Charles Townsend. -Musím s tebou mluvit.
Nemůžu, Kitty. Za hodinu mám jednání v klubu. O co jde?
Musím končit.
-Jak to, že jsi doma? -Promiň. Musíme si promluvit.
-Zrovna se chystám do vany. -Je to důležité. Nepočká to.
Posaď se.
-Říká ti něco Mej-tchan fu? -Ne.
Bylo to v novinách.
Je to městečko na přítoku Jang-c'-t'iang, ve vnitrozemí.
Propukla tam cholera. Takovou epidemii už dlouho nikdo nezažil.
Čínský lékař zemřel. Francouzské jeptišky zřídily v klášteře nemocnici,
dělají, co mohou, ale lidi to kosí.
Přihlásil jsem se tam jako dobrovolník.
-Proč? -Potřebují doktora.
-Ale ty jsi bakteriolog. -Jsem doktor medicíny.
A jako vědec tam můžu být prospěšnější.
Nebude to strašně nebezpečné?
Asi ano.
Je to deset dní cesty. První úsek se dá ujet vlakem,
ale pak budeme muset kočárem a nakonec na nosítkách.
-Kdo bude muset? -My dva, samozřejmě.
-Snad nečekáš, že pojedu s tebou? -Doufal jsem, že budeš chtít.
To přece není nic pro ženu. Nejsem blázen. Proč bych měla jet?
-Abys mi byla oporou? -Ne! Nepojedu.
-Je nehorázné, že to po mně chceš. -Tak zítra podám žádost o rozvod.
Měla jsi mě za většího hlupáka, než skutečně jsem.
-Nevím, o čem mluvíš. -Ne?
Rozvedu se s tebou pro cizoložství.
Jako tvého milence uvedu Charlese Townsenda.
Promiň. Vím, že je to nepříjemné, ale nedělejme to ještě horší.
Souhlasím. Co navrhuješ?
-Můžu se s tebou rozvést v tichosti. -Ty se mnou?
-Z jakého důvodu? -To by udělal gentleman.
Řekni mi, proč bych si měl kvůli tobě dělat sebemenší násilí?
Nebuď tak nenávistný. Nechtěli jsme nikomu ublížit,
ale zamilovali jsme se do sebe.
-Charlie si mě chce vzít. -Vážně?
Věděl jsem, že nejsi nejchytřejší, ale že jsi husa, to jsem netušil.
Jestli se ti uleví, když mě budeš urážet, posluž si.
Ale smiř se s tím. Milujeme se.
A už máme po krk tajností, kompromisů a všeho ostatního.
-Proklínáš den, kdys mě poznala. -Neposmívej se mi.
Na tak pošetilé chování se nedá odpovědět jinak.
Je to k smíchu! Jak jsem se snažil, abys byla šťastná!
Ponižoval se. Předstíral, že mě taky vzrušují nejnovější drby.
Že jsem stejně ordinérní jako ty.
Ještě jednou mě přerušíš, a uškrtím tě. Sedni si!
Když jsem si tě bral, věděl jsem, že jsi sobecká a rozmazlená,
ale miloval jsem tě.
Věděl jsem, že si mě bereš jen proto, abys unikla před matkou,
a doufal, že jednou to bude něco víc.
Spletl jsem se.
Nejsi toho schopna.
Když si muž neumí získat ženinu lásku, je to jeho vina, ne její.
To je jedno.
Ráno odjedeme do Mej-tchan fu, nebo tu žádost podám.
Přece mě neodvezeš někam, kde řádí cholera.
Myslíš, že ne?
Bože!
O tohle ti jde!
-Myslíš, že ti to Charlie dovolí? -Charlie do toho nemá co mluvit.
Všechno, co jsi říkal, je pravda.
Všechno.
Vzala jsem si tě, i když jsem tě nemilovala. Ale tys to věděl.
Neneseš na tom stejnou vinu jako já?
Dobře.
Něco ti navrhnu.
Naše majetky jsou ohroženy. Pan Nagata vytvořil výbušnou situaci.
Bylo to nešťastné, ale nevyhnutelné.
-Váš předák zastřelil dělníka. -Byl to agitátor. -Byl to Číňan.
Potlačil jste bezvýznamnou stávku, a rozpoutal rozsáhlé protesty.
-Půjčte mi, prosím, pero. -Prosím.
Čankajšek nás nepodpoří?
Je nacionalista. Půjde s Číňany. Proto si říkají Národní strana.
Prosím vás. Pro pana Townsenda.
Podcenil jste situaci.
Tři z mých továren stojí kvůli stávce. Mluví se o bojkotu.
Hrstka policistů je nezastraší.
Omluvte mě.
Paní Faneová, to je příjemné překvapení.
Vyrvala jste mě ze spárů smrti nudou.
Nepřišla bych, kdyby to nebylo nutné.
Není ti nic?
-Musela jsem tě vidět. Promiň. -Kitty, teď není vhodná doba.
Charlie...
-On to ví. -Dobře.
Prosím, paní Faneová.
-Buď zdráv, Charlie. -Ahoj, Georgi.
-Dobrý den, Townsende. -Adame.
Chce se rozvést.
Neprozradila ses, viď? Nic jsi nepřiznala?
-Ne. -Opravdu ne? -Opravdu.
To jsme v pěkné bryndě.
-Prý má důkaz. -Popřeme to.
Nic nám nedokáže. A skandál by mu nijak neprospěl.
Žádný skandál nebude. Walter mi dovolí rozvést se v tichosti.
To není tak hrozné.
-Objal bys mě? -Jistě.
Charlie.
Klade si jednu podmínku.
-Nejsem bohatý. -Nechce po tobě peníze.
Svolí k rozvodu, pokud na rozvod přistoupí i Dorothy.
A pokud...
Co?
Pokud slíbíš, že si mě vezmeš.
Miláčku, Dorothy z toho musíme vynechat.
-Co tím myslíš? -Nesmíme myslet jen na sebe.
Znám Dorothy. Za nic na světě se se mnou nerozvede.
-Ty se nechceš rozvést. -Nejde jen o moje manželství.
-A o co jde? -Víš, jaké tady mám postavení?
Čemu se směješ?
Myslím, že Walter ani neměl v úmyslu se se mnou rozvést.
-Věděl, že mě v tom necháš. -Snaž se mě pochopit.
-Já to chápu. -Kitty!
Prosím! Slibuju ti, že to nějak vyřešíme.
-Pojedu s tebou. -Výborně. Myslel jsem si to.
Asi stačí, když si vezmu nějaké letní oblečení a rubáš.
Hassan už ti balí věci.
Být tebou, tak na ni nesahám.
Možná v té posteli zemřeli.
Můžeš si vzít tenhle pokoj.
Vy budete doktorova žena.
Právě jsem se seznámil s vaším mužem a pozval se na večeři.
Kuchařka Watsonových tu zůstane. Vaří slušně.
Bude vám muset dělat i služebnou. Máme nedostatek lidí.
-Promiňte, jmenuju se Waddington. -Jistě. Kitty Faneová.
-Jsem zástupce komisaře. -Prosím.
Zřejmě jste jeden ze sousedů.
Jediný soused, bohužel. Poslední mohykán.
Watson byl ten misionář, co tu bydlel?
Ano, příjemný člověk. Američan. Moc fajn rodina.
Zítra vám ukážu jejich hroby, jestli chcete.
To jste hodný.
-Snad nebyla cesta příliš úmorná. -Trvalo to sem 14 dní.
-To jste plavali? -Nepřipluli jsme po řece.
-Cestovali jsme po souši. -Proč?
Chtěli jsme vidět krajinu. A užít si sluníčka, viď, drahá?
Koktejl?
Na zdraví!
Prý by mi mohl pomoct místní armádní velitel. Plukovník Jü?
Tak hodně štěstí. Nemá nás Brity v lásce.
Varuju vás, situace je nebezpečná i tady.
Když nás neskolí cholera, možná to udělají nacionalisté.
Ty jeptišky odsud odmítají odejít. Chtějí být mučednice.
A proč jste zůstal vy?
Přidělili mě sem, to je všechno.
Žasl jsem, že jste se přihlásil dobrovolně.
Příležitost k výzkumu. Nemohl jsem ji zahodit.
Ano. A vy? Asi jste nepřijela kvůli výzkumu.
-To manžel je vědec. -Jistě.
Měli jste reakci na očkování?
-Jste očkovaní? -Jistě.
Je to bez záruky. Watsonovi očkovaní byli a nepomohlo jim to.
-Přivezli jste nějaké gramodesky? -Bohužel ne.
Škoda. Moje mi už lezou krkem.
Poslouchejte. Co to je?
To je za řekou. Zahánějí ducha smrti.
Ráno si půjdu obhlédnout město.
Ty budeš asi odpočívat. Večer tě můžu oočkovat.
-Sebe oočkuješ taky? -Asi ne.
-Tak se kvůli mně neobtěžuj. -Jak myslíš.
Řekni mi, Waltere,
je umírání na choleru vleklá záležitost?
Ne. Veškeré tekutiny z tebe vyjdou v prvních 36 hodinách.
Zemřeš na dehydrataci. Je to trýznivé
a velmi bolestivé, ale poměrně rychlé.
Dobrou noc.
Je to nešťastné.
Měl byste svou paní zabezpečit pro případ, že nebudete doma.
-Myslíte, že je to nutné? -Viděl jste ten obrázek.
Jistě chcete svou paní za téhle situace uklidnit.
To je plukovník Jü z Kuomintangu. Přidělil nám jednoho vojáka.
-Jsem ve vězení? -Ne. S tím přišel pan Waddington.
-Myslí si, že se máme chránit. -Před čím?
Před několika dny stříleli britští vojáci v Šanghaji
do demonstrujících dělníků. Jedenáct jich zahynulo.
Teď jsme se to dověděli. Tohle vylepovali v noci ve městě.
"Smrt cizím vrahům!"
Příliš bych se neobával. I nacionalisté se bojí cholery.
Berou vodu z té studny? Mohu se podívat, odkud berou pitnou vodu?
Imperialistická svině!
Musíme jim zabránit v používání studně, dokud neudělám rozbor.
Rozumíte mi?
Rozumím, doktore Fane. Prodělal jsem vojenský výcvik v Moskvě.
Jestli se vám angličtina nelíbí, můžeme se bavit rusky.
Angličtina mi vyhovuje.
-Už jste se s cholerou setkal? -V laboratoři, samozřejmě.
-Myslím u pacienta. -Neměl jsem příležitost.
Nejsem klinický lékař. To vám neřekli?
Jsem odborník na infekční nemoci.
-Půjdeme? -Až po vás, pane doktore.
"Charlie, bez tebe jsou to muka..."
Nepotřebuju vás.
Jděte zpátky!
Pane Waddingtone!
Hledám pana Waddingtona.
Počkejte tady.
Pane Waddingtone!
-Paní Faneová. -Dobrý den.
-Co pro vás můžu udělat? -Našla jsem vám desku.
Stravinskij. Velmi moderní. Děkuju.
Chtěla jste mi ještě něco?
Kdy sem zajíždí pošta? To je do Šanghaje.
Co propukla cholera, neodváží se ti zbabělci za říční přístav,
ale nechte to u mě. V pátek tam jede jeden místní obchodník.
Townsend. Charlie Townsend?
Ano, je to manželův známý.
Znáte ho?
Je to pár let. Pracovali jsme oba na konzulátě v Šanghaji.
-Má kouzelnou ženu. -Ano. Jsou velmi oblíbení.
On by mohl o oblibě přednášet.
-Takže znáte jeho rodinu? -Dost dobře. Mám Dorothy rád.
-Říká se, že je to šťastný pár. -On měl nějaké ty zástoje.
Nic vážného.
Od Dorothy jsem slyšel, jak nelichotivé jí přijde,
že se do jejího muže vždycky zamilují jen průměrné ženy.
Tak ať se vám deska líbí.
Paní Faneová!
Ten dopis.
Ano. Došlo mi, že v pátek už je pozdě. Ale děkuji.
Podal bys mi sůl?
-Říkalas něco? -Podal bys mi sůl?
Děkuji.
Tak takhle to bude? "Večery tráví mlčením."
Waltere.
Waltere!
Mám dojem, že jsi se zbláznil.
-Nevaří to. -Nechte to tady.
Nechte to tady.
Děkuji.
Chceš se zabít?
Městská studna je kontaminovaná.
Je špinavá.
Co je?
Pane Waddingtone!
Paní Faneová!
Pojďte pryč.
Co to Tche-ming dělá?
-Ulpěl na vás mrtvý. -Jsou velmi pověrčiví.
Cholera jí vzala tři děti a muže. Nemůžete jí to vyčítat.
Tady to pro ženu není.
Když telegrafovali, že přijedete, nevěřil jsem svým očím.
Představoval jsem si
starou šerednou ošetřovatelku s tlustýma nohama a knírkem.
Vešel jsem do domku, a byla jste tam vy.
Křehká, unavená
a velice nešťastná.
-Cesta byla dlouhá. -I teď jste nešťastná.
Napadlo mě, že se asi s manželem vášnivě milujete
a jednoduše jste odmítla zůstat doma.
-To je rozumné vysvětlení. -Ano, ale není pravdivé.
Víte, co mě zaráží?
Že se váš muž na vás ani nepodívá.
Kouká se do zdi, do země, na boty.
-Má spoustu starostí. -O tom nepochybuji.
Doktore Fane!
Doktore Fane.
Bože!
V pořádku.
Co to děláte?
Martini?
Ano!
Přináším vzkaz od matky představené.
Od koho?
Od jeptišky, která spravuje sirotčinec a nemocnici.
-Netušila jsem, že o mně ví. -Asi o tobě mluvil pan Waddington.
Ráda by poznala věrnou, milující ženu soucitného doktora Fanea.
To se na to divadýlko musím připravit.
Pochopí, když se neodvážíš do centra epidemie.
-Ty se taky nebojíš. -Já zapomněl.
Waltere! Panebože!
Jsi opilý!
Cizačko! Táhni domů!
Nečekejte nic honosného. Jsou příšerně chudé.
Dobrý den.
Těší mě, že poznávám choť našeho dobrého a statečného doktora.
-Potěšení je na mé straně. -Pane Waddingtone.
Musíte ty madlenky sníst. Sestra Josefa je pro vás sama upekla.
Povězte mi, paní Faneová, jakého jste vyznání?
Promiňte.
Chodili jsme na mše, ale ne pravidelně.
Řekněme, že jsem příslušnicí anglikánské církve.
To je ohleduplné vyjádření skutečnosti, že v nic nevěříte.
Jste velice hezká. A velmi mladá.
Cítím se jako stařena.
Jestli chce paní Faneová vidět klášter a sirotčinec, provedu ji.
Samotnou.
Starší dívky zaměstnáváme šitím. Zabaví se.
A vydělávají klášteru peníze.
Tahle se odmítá nechat pokřtít.
Naše hudební místnost.
Sestra Maryse.
Na piano nám hrála sestra Dominique.
Minulý týden zemřela. Na choleru.
Tam vzadu je špitál.
Není to pěkný pohled.
-Mám zavolat pana doktora? -Ne, nerušte ho.
Kvůli té epidemii máme teď ještě víc práce.
Tohle děťátko přinesli dnes ráno. Další sirotek.
Říká, že doktor Fane miminka zbožňuje.